molíftă (molífte),
s.f. –
Slujbă,
serviciu religios celebrat în
afara slujbelor obișnuite. – Var. (înv.)
molivtă, molitfă. Megl.
moliftă. Sl. (bg.)
molitva (Miklosich,
Slaw. Elem., 39; Miklosich,
Lexicon, 379; Cihac, II, 201; Berneker, II, 66), din sl.
molĭba „
rugăciune”,
moliti „a
ruga”. – Der.
molitve(l)nic (var.
moliftelnic), s.n. (
liturghier,
ritual), din sl.
molitvĭnikŭ, cf. bg., sb.
molitvenik. Cf.
molebnic.